Richard?
Prosim te, ne!
Prosim te!
Ne!
IZGUBLJENA MED VALOVI
Po resnični zgodbi
Pet mesecev prej
Tahiti, 1983
Živjo! –Hvala. Adijo, Tami.
Adijo!
Adijo, druščina!
Dober dan.
S čim se ukvarjate?
S tistim, kar mi da dovolj zaslužka, da pridem do naslednjega kraja.
Kako dolgo boste na Tahitiju?
Ne vem.
Pa vaš končni cilj?
Dobro.
Zakaj Tahiti? Kaj te je pripeljalo sem?
Najbrž veter.
Kuharica sem bila na škunerju. Ko je bilo konec, se mi ni dalo domov.
Kje je tvoj dom? –V San Diegu v Kaliforniji.
Super.
Kdaj se boš vrnila? –Nikoli.
Kaj pa vem. Ko si bom ogledala svet.
Po knjigi
Živjo, kolega.
Zakaj se tvoja barka imenuje Mayaluga?
Svazijsko je.
Novozelandka sem, prevod potrebujem.
Tisti, ki prečka obzorje.
Punci, bi mi pomagali?
Čudovita je. –Hvala.
Oprosti, kako ti je ime?
Richard. –Richard. Jaz pa sem Deb.
Živjo, Deb. –To je Tami.
Tami. Hvala. –Malenkost.
Se vidimo.
Veselilo me je. –Enako.
Se vidiva.
Pomislila sem, da mogoče potrebuješ tole.
Zelo si pozorna.
Hvala, Tami. –Malenkost.
Imaš rada ribe?
Dejansko sem vegetarijanka.
Torej … –Ja.
Rada jih imam, ko so žive.
Zanimalo me je, če si za zgodnjo večerjo.
Ker pa si … Lahko naredim vegetarijansko različico.
Sliši se odlično. –Prav, zmenjeno.
Hvala. –Dogovorjeno.
Želiš, da prinesem še kaj?
Malo zelenjave.
To pa lahko.
Koliko krajev si obiskal! Mega!
Vse s to barko? –Ja, samo midva.
Kje si jo našel?
Pravzaprav sem jo izdelal, ko sem delal v ladjedelnici v Južni Afriki.
Sam si jo naredil?
To pa ni kar tako. Izjemno!
Kje pa. –Pa je!
Hvala.
Čin-čin.
Na zdravje!
Kako je pluti sam?
Bedno.
Mrzlo. Res grozno.
Daj, no!
Resno? –Ja, resno.
Sonce te opeče, daje te nespečnost
ali pa ti je slabo, po navadi vse troje hkrati.
In kar naprej si lačen.
Vedno si moker.
Po nekaj dneh se začnejo halucinacije.
Predvidevam, da niso zabavne.
Ko bi vsaj bile!
Zakaj potem to počneš,
če ni zabavno?
Ker …
Zaradi občutka …
Občutka, ki ga ne morem opisati.
Napeto je.
Neskončno obzorje.
Po nekaj dnevih se počutim prerojen.
Samo ti, veter
in zvok barke, ki reže valove.
Oprosti, osladno se sliši. –Sploh ne.
Tudi ti si najbrž pomorščakinja.
Rada jadram, nisem pa pomorščakinja.
Daj, no! Seveda si! –V primerjavi s tabo že ne!
Ne verjamem ti.
Bi rada izplula?
Zdaj?
Lahko.
Lahko izplujeva takoj ali jutri.
Zmoreš, punči! Zmoreš!
To!
Jadro ropota. Naj ga zložim?
Nisi rekla, da nisi pomorščakinja?
Saj nisem.
Na škunerju sem se malo naučila,
nisem pa plula čez obzorje kot ti.
Takole.
Kje si?
Na pomoč! Tu jadrnica Hazana.
Me kdo sliši? Halo?
Zadnji položaj je bil 129 stopinj zahodno
in 12 severno. Me kdo sliši?
Na pomoč!
Me kdo sliši? Moj zaročenec …
Barka tone. Na pomoč!
Kje si?
Kam me pelješ?
Tole je neresnično!
Saj ne boš skočila?
Ne, seveda ne.
Se hecaš?
Letim!
Tami?
Ne morem verjeti, kaj počnem.
Tami? Tami, si dobro?
Kje si postala tako divja? –Kaj to sploh pomeni?
Nisem še spoznal takšnega dekleta.
Neustrašna kot fant. –Kot fant?
Tudi jaz nisem spoznala takšnega fanta. Čustvenega kot ženska.
Rešilni čoln.
To!
Rich!
Daj!
Prekleto!
Ne, ne! Ne!
Odplula bo!
Stoj!
Prihajam! Samo nekaj moram popraviti!
Takole. Punca, spet lahko pluješ.
Odlično izgleda, punči!
Sranje!
To ti pravim.
Kaj je to?
Jadro sem našla.
Spravimo vodo ven.
Ja, zmogli bova.
Zmogli bova.
Stoj!
Ne, ne!
Stoj.
Ne, ne!
Punca, sodeluj.
Dobro je.
To, punči. Pokaži, kaj zmoreš.
Daj!
Ljubi, prihajam!
Kaj je to?
Je zame? –Zate.
Veš, da nimam rojstnega dne?
Vem, ampak … Videl sem v izložbi in se spomnil nate.
Ti ni všeč? –Seveda mi je!
Čudovita je.
Dobro.
Samo še malo!
Drži se!
Ljubi bog, živ si!
Ljubi bog!
Mojbog!
Tu sem.
Poglej me.
Vse bo v redu.
Dobro, povej mi,
ali veš, kateri cvet je to?
Plumerija, ne?
Frangipani.
Kaj? –Frangipani.
Frangipani? –Ja.
Trenutek. Takole. –Se mu tako reče?
Cvet ljubezni.
Kot bi jih Bog poslal prikrit smrad zažganih smeti.
Moja pokojna mama je govorila,
da se nič drugega ne giblje tako hitro skozi življenje.
V enem dnevu zacveti, spremeni barvo,
se posuši in oveni.
Poglej. –Tvoje izjave so tako … –Levo ali desno?
Zakaj? –To je izjemno pomembno.
Ti izberi.
Torej, če izbereš levo,
pomeni, da nisi več na trgu, ampak v zvezi.
Torej … Pametna izbira. Pametna.
Sedem let?
Ko si začel izdelovati Mayalugo, sem jaz praznovala 16. rojstni dan.
Ja.
Kristus!
In je bil krasen tvoj 16. rojstni dan?
Ne, mama me je odpeljala v prvi bar. Spila sem deset likerjev.
Kristus! –Ja, najhujši maček vseh časov.
Divjo mamo imaš, kaj?
Mlado po srcu. –Mlada je po letih.
31 let je imela. –Ko te je rodila?
Ne, tistega večera. Mene je imela pri 15-ih.
Zanosila je kot otrok.
Nalašč me je rodila. Očetovi starši so me vzgojili.
Kako je bilo? –Samo to sem poznala.
Kaj pa vem.
Nekajkrat sem seveda skušala pobegniti,
ampak mama je delala za TWA. Ker je bila odsotna, sem morala ostati.
Kot da sem bila zaradi nje dolžna končati srednjo šolo.
Logično. –Seveda.
Sem jo pa pobrisala takoj, ko sem maturirala.
S prijateljico sva varčevali, kupili sva hud avtobus
in z njim odšli prek meje do Todos Santosa,
kjer sva nekaj mesecev živeli na plaži.
Ustanovili sva podjetje za salso in cele dneve deskali. Bilo je …
Bilo je fantastično.
Nameravala sem ostati pol leta, pa je minilo pet let,
jaz pa sem še tu.
Še si tu.
Si pripravljen na ples, morski volk?
Oprosti, smem zavrniti? –Pojdiva. –Ne, ne.
Opozoril sem te.
Oprosti, ne znam bolje. –Prepričana sem, da znaš.
Ti si veliko boljša plesalka.
Zaradi obleke. –Res je.
Zato si mi jo kupil. –Pa si me!
Hej, Tami. –Ja?
Bi plula z mano okoli sveta?
Izdihni.
V redu je. Opravljeno.
Samo dihaj.
Kaj je? –Rebra.
Mojbog!
Objemi me. Pripravljen? Ena, dve, tri!
Dvigni se!
Pa Fatu Hiva? Najprej bi lahko šla tja.
Ja, lahko.
Ampak ne bova šla skozi Hana Vave.
Vsi gredo tam mimo. Kot na odpadu je.
Zakaj pa hodijo tja? –Boljše sidrišče.
Lenobe.
Zaliv Omoa pa je popoln.
Res? Zaradi plaž? –Ja, neverjetne so.
Dve, prosim. –36.
Kaj pa Japonska? Od nekdaj si jo želim obiskati.
Se hecaš? –Ne.
Moja najljubša država. –Resno?
Potem morava tja. Koliko bi trajalo? –Celo večnost, ampak ni pomembno.
Povsod bi šel rad s teboj. –Potem pa bova šla.
Kaj?
Živjo!
Kje se skrivaš? –Od kod pa vidva?
Vsepovsod. –Lepo te je videti! –Hotel sem že poklicati Obalno stražo.
Oprostita, to je Tami. –Živjo.
Christine. –Christine, Peter.
Me veseli.
Kako sta? –Odlično.
Na kavo greva. Gresta z nama?
Vesel sem, da sva te srečala. O nečem bi se pomenila s teboj.
Nenačrtovano se morava vrniti v London.
Hotela sva te vprašati, če te zanima …
Iščeva nekoga. Ne vem, ali te zanima, ampak …
Bi hotel s Hazano pluti do Kalifornije?
Plačala bi ti 10.000 dolarjev in povratno vozovnico v 1. razredu.
Sta resna?
Se hecata, ne? –Ne, kolega.
Kaj praviš?
Kam v Kalifornijo pa? –San Diego.
Podarjenemu konju se sicer ne gleda v zobe,
ampak ali bi nama lahko plačala dve vozovnici?
Zmenjeno. To je to.
Izjemno!
Kdaj odideta? –Najpozneje prihodnji teden.
Nočeva pritiskati, toda ali bi sporočil, kdaj bi izplula?
Ja, bova. –Odlično.
Premislila bova o tem.
Dva dni na odprtem morju
Bi res meni prepustil te številke? Matematika mi ne gre preveč.
Zmoreš vse, kar se odločiš.
Tudi mama mi je to govorila.
Potem pa je rekla, da sem preveč svojeglava.
Ko bi ji vsaj bila podobnejša.
Zdaj bi že imela otroke, živela v predmestju.
Jaz bi bil na Pomorski akademiji, če bi poslušal očeta.
Pa sem se odločil živeti po svoje.
Midva sva …
Grozno daleč na severu sva.
Nosi naju.
Kako daleč? –Dlje, kot sem mislila.
Na kateri širini sva?
18 stopinj severno.
To je skoraj 4000 km2 iskalnega območja.
Umrla bova tu.
Nad nama ni letal.
Ni trgovskih linij.
Tami … –Nihče ne ve, da sva tu.
Vse bo v redu.
Si dobro?
Nočem se počutiti kot spremljevalka na tvojih pustolovščinah.
Razumem, da je to odlična priložnost,
ampak …
Ne želim se še vrniti domov.
Nočem v tej smeri.
Če pa si ti želiš tega …
Žal mi je.
Ne grem. –Ne zahtevam tega od tebe.
Vem.
Pol sveta sem obplul, da bi te našel.
Ne bom te kar tako izpustil.
Kaj je?
Lahko vidim to hudo jadrnico?
16 metrov je dolga.
14 sekund …
To pomeni, da je hitrost 2 ali 2,5 vozla.
V 25 dneh lahko prideš do San Diega.
Pri takšnem čelnem vetru pa lahko traja mesece.
In če ne odplujeva do San Diega?
Kako to misliš?
Mislim …
Kaj, če zavijeva levo in greva na Havaje,
kot so to počeli mornarji v preteklosti?
Ja, ampak večina teh mornarjev ni preživela.
Če zgrešiš Havaje … –Vem, ni do Japonske nič.
Kot bi skušal zadeti tarčo 3200 km daleč.
Če zgrešiva Havaje, sva mrtva.
Dodala bi 800 km.
Ja, ampak morski tok in vetrovi bi bili ugodni.
Dobro, potem pa levo na 19.
Ja.
Ko sva prišla do pristanišča, sem zaklicala:
"Joj, kako sem vesela, da smo na Rangiroji."
Tip v bližini pa pogleda soprogo in nama reče:
"Nista na Rangiroji, ampak na Apatakiju."
Kako? To je 160 km dlje. –A res?
Najdaljše jadranje v življenju. –Oprosti, ljubi.
Na zdravje vsem. –Na zdravje.
Zakaj se vama mudi v London, če smem vprašati?
No, Christinin oče ni dobro.
Žal mi je.
Bo ozdravel? –94 let ima.
Veliko je doživel. –Rešil bi naju, Richard.
Prelepo je.
Zmanjkalo nama je ingverjevega piva. V klub greva ponj.
Kar po domače. Kmalu bova nazaj.
Hvala.
Kaj torej meniš o veliki hudi jadrnici?
Mislim, da je 6500 km ogromno.
Ja, ampak …
V enem mesecu bi zaslužila dovolj za leto potovanj. –Leto?
Kdo je omenjal leto?
Zakaj se me skušaš kar naprej znebiti?
Zakaj pa ti skušaš kar naprej seksati z mano?
Resno? Tukaj?
To je zdaj najina jadrnica. Zakaj torej ne?
Torej pristaneš.
Samo zaradi vozovnic za 1. razred.
Hej, pozneje, ti pohotni starec. –Daj, no!
Draga mama, oprosti, ker se ti dolgo nisem oglasila.
Želela bi ti sporočiti, da prihajam domov.
Poslovno moram pluti s čudovito jadrnico od tu do San Diega.
Plovba bo trajala 30 dni.
Prispela naj bi pred nočjo čarovnic.
Daj!
Četrtino rezervoarja vode imava!
Upam, da boš v mestu, ker bom pripeljala tudi novega fanta.
Richard mu je ime.
Malo starejši, iz Anglije.
Skupaj sva komaj nekaj mesecev ampak ne vem.
Mislim, da sem našla pravega.
Srečno pot, ljubimca!
Vedela bova, ko skupaj preplujeva Tihi ocean.
Kakor koli, komaj čakam, da te vidim.
Ter babico in dedka.
In očeta, če je tam.
Kmalu se vidiva. Rada te imam.
To je to. Vso svežo hrano sva pojedla.
Samo toliko je? –Samo to sem uspela rešiti.
Primi, pij.
Daj.
Zapri oči.
Še bolj me boš vzljubil.
Poglej, odpri oči.
Je to arašidovo maslo?
Potrebuješ pomoč? –Ne, sama zmorem.
Koliko me ljubiš ta hip?
Je dobro?
Odlično!
Ljubi bog!
Kaj praviš na to?
Rdeče je! –Daj, no!
Kaj je? –Bi tako opisala Monetovo sliko?
Rdeče? –Ja, če bi bila rdeča.
Ja!
Ta sončni zahod ni rdeč,
ampak je barve granatnega jabolka z odtenki repe.
Dame in gospodje, Bob Ross!
Ima dodatek … –Rdeč je!
Z odtenki mandarine in lana.
In s sledjo karneola.
Rdeče.
Rdeče nočno nebo … –Mornarja razveselilo bo.
Kdo sploh je Bob Ross?
Ne veš, kdo je Bob Ross?
Bi moral vedeti? –Gospodar kiča.
Sodobni Monet.
Všeč bi ti bil.
Čakaj, no.
Čakaj, naj vidim. Čakaj!
Tvoja lica … –Naj uganem. So rdeča?
Ne, nikakor niso rdeča.
Prej barve vročega lososa in kečapa.
Pet dni na odprtem morju
Tam?
Kaj je?
Čakaj.
100 km sva iz smeri.
Izgubila sva stopinjo širine.
Kako? –Ne vem.
Mogoče ura ne deluje.
Mogoče sem narobe izračunala. Več kot 2900 km sva od Havajev.
In hudičevo krmilo ne dela!
Nemogoče je ohranjati smer.
Ne, varčevati morava. –Bi rad umrl od lakote?
Že bi bila rada žrtev … –Kot da lahko izbiram.
Ja! –Ne!
Tiho!
Si dobro?
Jadro se je ovilo okoli njega.
Ne morem ga odstraniti. –Naj krili.
In nama otežuje plovbo?
Deset dni na odprtem morju
Kaj? –Kako je?
Dobro.
Je spodaj vse v redu? –Ja.
Vode nama zmanjkuje.
Sedem pločevink sardin.
Devet konzerv
bog ve česa.
Upajva, da so breskve. –Žal je fižol.
Tri pločevinke mesnega narezka.
Še sreča, da se pekoča omaka ni razbila.
To ni dovolj niti za en teden.
Lahko dopolnjujeva obroke z beljakovinami.
Ne bom počela tega. Ne bom ubijala rib.
Zakaj? –Ker ne želim, da katero bitje trpi.
To ne bo dovolj do Havajev. –Vem, da ne bo.
Oprosti.
Zlomljena rebra imam,
noge imam zdrobljene.
Samo v breme sem ti.
Sprosti se. –Tebi je lahko reči.
Ne pozabi, da bi lahko bilo huje.
Lahko bi umrla od lakote.
Ne morem. Pretežko je!
V redu je.
Ne morem.
18 dni na odprtem morju
Kaj se tu skriva?
Kaj?
Nemogoče! Zaklad sem našla!
Je to možno?
Zabavo bova imela!
Malo civilizacije.
Obrnem se in te zagledam,
kako prižigaš cigareto.
Ko bi si vsaj upala prositi za eno.
A me še ne poznaš.
Upam, da se ne bom zaljubila vate.
Saj me ljubezen žalosti.
Glasba igra,
ti pa mi pokažeš
svoje srce.
Ko me vsaj ne bi spoznala.
Zdaj ne bi bila v tej godlji.
Ampak ne bi imela spominov na naju.
Za nič ne bi zamenjala tega.
Saj me ljubezen razžalosti.
Spil sem pivo in zdaj slišim,
kako me kličeš.
Mislim, da sem se ravno
zaljubil vate.
Daj, no! –Ljubi …
Smem nekaj vprašati? –Seveda.
Kako je umrla tvoja mama?
Bi res rada vedela? –Ni ti treba povedati.
Samo radovedna sem.
Ko sem imel sedem let, se je obesila.
Kaj? –Ja, v redu je.
Tega je že dolgo, zato … –Res mi je žal.
Prva oseba, ki umre v tvojem življenju, bi morala biti stara.
Ne pa mama.
Mislim, da sem skozi leta
to ponotranjil.
Kaj si ponotranjil? –Njen glas.
Po mojem.
V glavi jo še prosim,
naj nekaj pogleda.
Poslušam, da mi pove, če je nekaj dobro ali ne.
In kaj ti zdaj govori?
"Res je, kar pravijo, ne?"
"Moški se res želijo poročiti z mamami."
Jebenti, sem te ravno zasnubil z glasom svoje mrtve mame?
Ljubi bog!
Dobro, naj …
Naj poskusim še enkrat.
Ljubim te.
In vem, da si želim biti večno s teboj.
Zato …
Ljubi bog!
Prosim, bi se poročila z mano?
Ne smeš reči "prosim". Kot da prosiš za uslugo.
Res.
Ampak, ja! –Kaj?
Naj … –Seveda.
Oprosti, premajhnega sem naredil. –Si ga naredil sam? –Ja.
Ampak obljubim, ko prideva v ZDA, ti bom kupil pravega.
Popoln je.
29 dni na odprtem morju
Ljubi bog! Ljubi bog!
Tu sem!
Stojte!
Ne, ne!
Kako naju niste videli?
Tu sva!
Kam ste izginili?
Haluciniram?
Mojbog, umrla bova tu! Umrla bova tu!
Mogoče.
Ne smeš govoriti tega!
Bi imela raje, da lažem? –Ja, prosim, laži mi!
Samo reci, da bo vse v redu.
Reci mi, da je to resnično. –Kaj to sploh pomeni?
Najbrž sva že mrtva.
Izčrpana, dehidrirana.
Blazna.
Vse to, nisi pa mrtva.
Zbudi se. Ljubi, malo vode moraš spiti.
Odpri.
Še enega.
Nekaj moraš pojesti.
Pomembneje je, da ostane tebi.
Zame je še dovolj.
Odpri.
Daj, ugrizni.
Moraš nekaj pojesti.
Spet si me pustila prespati noč.
Ja, in še eno noč.
In en dan.
Zbudi me, ko prideva do Havajev.
Veš, kaj? Samo 1100 km nama je še ostalo.
Samo?
Ja, samo, ljubi.
Ne, ostani buden. Poglej me.
Poglej!
Jaz …
Tista sem, ki prečka obzorje.
Prava mornarka sem.
Kaj je to?
Ljubica, tole moraš videti!
Je to kopenska ptica? –Ja.
Kaj počne tako daleč od obale?
Ne vem. Najbrž jo je prinesel veter.
Celo s kopnega?
Po mojem.
Neverjetno, ne?
Naju bi moralo skrbeti?
Prevzemi krmilo. Preveriti moram.
Opozorilo za Tihi ocean.
Nevihtni vetrovi in dež prehajajo tropsko depresijo
ob obali Srednje Amerike. V tem trenutku je 4. kategorije.
Hitro se giblje in se krepi.
Trenutno se giblje 12 stopinj severno in 107 stopinj zahodno z 12 vozli.
Ljubi, tole ni v redu.
Ponavljamo za tiste, ki so se šele vključili.
Ljubi! –Trenutek, prosim.
Sva na 11. stopinji severno in 123. zahodno.
Več kot 1600 km sva oddaljena od neurja.
Moralo bi oslabeti, ko pride do naju.
Spremljati ga morava. –In če spremeniva smer?
Kaj? –Greva na sever in se mu izogniva.
Kaj praviš na to?
Prav imaš, dajva.
Vse morava pritrditi.
Najprej morava namestiti jadra. –Prav, dajva.
Dobro, zakleni. –Dobro.
Če naju zajame neurje, ne sme biti ničesar na palubi.
Jaz bom to!
33 dni na odprtem morju
Poglej!
Zbudi se.
Kaj praviš na to?
Rožnati absint.
In krvavi žamet.
V havajskem odtenku. –Rdeče je.
Rekel si, da je rdeče.
Se strinjaš z mano? –Tami, rdeče je.
Ja, je. Končno!
Rdeče je. Rdeče …
Ko je nebo zjutraj rdeče …
Naj se mornarji pazijo nesreče.
Še eno hudičevo neurje.
Ljubi …
Ljubi bog! Vročino imaš.
Vse bo v redu.
Zavetje pred neurjem nama bom naredila.
Prav?
Prav.
Spusti vrv!
Kaj? –Takoj spusti vrv!
Prav!
Dobro.
Pomagaj, primi vrv za spuščanje jadra!
Spustila sem ga. –Pomagaj mi!
Samo nalet vetra je bil.
Neverjetno, kaj?
Kako zaradi enega jadra svet na videz izgine.
Vidiš?
Ko sem bila majhna,
me je oče obiskoval pri babici in dedku.
Nikoli nismo vedeli, kdaj pride. Kar prikazal se je.
Kako sem bila vesela, ko je prišel.
Ker sem ga imela najraje na svetu.
Peljal me je deskat in na sladoled.
Naslednje jutro ga ni bilo več.
Nismo vedeli, kam je šel. Kar izginil je.
Ko sem dopolnila deset let,
mu stari starši niso več dovolili priti.
On pa je pobesnel.
Kričal je in se drl.
Slišala sem besede, ki jih večina deklic ne sliši.
V takih trenutkih
sem šla v kopalnico,
zaklenila sem vrata in sedla v kad.
Čez prho sem pokrila odejo.
Pretvarjala sem se, da sem drugje na svetu, kjer koli.
Tudi midva bi se lahko zdajle.
Lahko se pretvarjava, da sva nekje drugje.
Orkan Raymond je dosegel 4. kategorijo.
Na pomoč! Tu jadrnica Hazana. Me slišite?
Obrniti se morava na jugozahod!
Si prepričan?
Če ne moreva nad njim, greva mogoče lahko pod najhujšim.
Kaj si rekel? –Nič, samo …
Prinesi napravo za radijsko označevanje položaja.
Ljubim te.
Naj grem jaz?
Jaz bom! –Previdno!
Drži se! Drži se!
Držim te! –Richard!
V redu je.
Si dobro? –Sem.
Mislil sem, da sem te izgubil.
Ne boš me izgubil.
Pojdi dol, varneje je. –Ne grem dol brez tebe!
Prevrneva se lahko.
Zravnala se bo. Pojdi dol! –Ne bom te zapustila! –Takoj pojdi dol!
Mojbog! –Tam, noter! Takoj!
Moraš noter! Pojdi!
Varnostno vrv si pritrdi!
Ne!
Tam.
Tami.
Vstani.
Takoj.
Richard.
Zdaj te bom izpustila.
Večno te bom ljubila.
Po nekaj dneh se začnejo halucinacije.
Še bolj me boš vzljubil.
Če te ne bi spoznala,
ne bi imela spominov na naju.
Za nič ne bi zamenjala tega.
Zdaj moram sama naprej.
41 dan na odprtem morju
Živjo!
Vrnila si se.
Kaj pa ti tu?
Od kod si prišla?
Ste dobro? Pomagali vam bomo.
Lahko privežete vrv?
Richard Sharp je padel s palube in umrl v orkanu Raymond.
Imel je 33 let.
Tami Oldham je sama preživela 41 dni na odprtem morju.
Takrat je bila stara komaj 24 let.
GLAS MI JE REKEL, DA MORAM PREŽIVETI
RICHARD ME JE DRŽAL PRI ŽIVLJENJU
Tami še danes jadra.
Prevod BLITZ Film & Video Distribution
TVRip - Toyan (DrSi) Za HD priredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija